Subtitles by sub.Trader subscene.com
Man šķita, ka varam uzbūvēt savu ligzdiņu augstu, augstu -
kokos.
Aizlidot kā putni...
uz kalniem.
Sekojošā stāsta pamatā ir patiesi notikumi.
Otrā pasaules kara laikā katram dienestā iesauktajam austriešu kareivim
bija jāzvēr uzticība Hitleram.
Rādegunde, Austrija, 1939. gads
Kartupeļi. - Kartupeļi.
Mums jau ir tik daudz.
Atceries dienu, kad mēs iepazināmies?
Tu biji tikpat kautrīga.
Es atceros.
Tas motocikls.
Mana labākā kleita.
Tu paskatījies uz mani,
un es zināju.
Dzīve tolaik bija tik vienkārša.
Šķita, mūsu ieleju nespētu sasniegt nekādas nebūšanas.
Mēs dzīvojām kā sapnī.
Mana māsa pārvācās dzīvot pie mums.
Tu viņam patīc.
Mums bija mājas.
Tava māte.
Mūsu ģimene.
Mūsu ciemats.
Rādegunde.
Ennsas militārā bāze, 1940. gads
Mīļo Fanij,
mīļi sveicieni no tava Franča, kas iziet apmācību.
Šonedēļ
man ir viegli uzdevumi.
No rītiem jābrauc ar motociklu.
Tā man ir izklaide.
Sveiki, kalni!
Es gribētu atkal dzirdēt tevi dziedam.
Sveika, saule!
Gaidu, kad mēs atkal būsim kopā.
Es te iepazinos ar kādu puisi.
Viņu sauc Valdlands.
Kā tu to dari? - Nu...
Divus mēnešus mācoties...
Viņā nav nekā neīsta.
Es gribētu būt pelīte labības laukā
Viņš vienmēr smaida.
Tad es tur sēdētu
Dažreiz es vēlos
Kaut es būtu putniņš...
Manu mīļo vīriņ...
runā, ka Francija esot kapitulējusi.
Viņi sūtot lauksaimniekus mājās...
vismaz pagaidām.
Vai tā ir?
Māsa ir vientuļa.
Kaut viņai būtu kāds tāds kā tu.
Tu mums te noderētu.
Tu varētu pakļaut teļu.
Tuvojas ražas novākšana.
Mēs sadedzinājām nezāles.
Es no Mosbauera nopirku dažus sivēnus.
Četras nedēļas vecus.
Ar mīļiem sveicieniem...
Tava mīlošā sieva
Fanija.
Ak, manu sieviņ...
kas noticis ar mūsu valsti?
Ar mūsu mīļo zemi?
Kur ir bērni?
Iekšā.
Tētis jūs noķers!
Rēzij!
Kas ir?
Mani iesauc armijā.
Mēs domājām, ka būs miers,
bet tas karš turpinās.
Es nezinu, kāpēc.
Tu tici tam, par ko mēs cīnāmies?
Ne gluži.
Viņš darīja to, kas bija jādara.
Viņš nebija ar mieru redzēt tautu postā.
Pirms viņa viss bija sabrucis.
Bābele!
Mēs pielūdzām svešus dievus.
Tu esi piedzēries.
Nē!
Un es neesmu tavs draugs. Esmu tavs birģermeistars!
Un nu viņi mums liek
pasaudzēt pārējās rases.
Viņi ir degradējušies.
Tik nožēlojami, ka nespēj vairs sevi nicināt!
Viņi piebēruši zemi ar sāli.
Tā nav pasaule, bet lielveikals.
Svešinieki drūzmējas mūsu ielās.
Tiem imigrantiem nerūp
pagātne, tik tas, ko viņi var sagrābt.
Lūk, kas notiek, kad pasaule mirst.
Cilvēki izdzīvo.
Bet viņu dzīve ir pagalam.
Viņu dzīve ir pagalam.
Dzīves jēga.
Maska ir nokritusi.
Es baidos par savu ģimeni.
Māte ir veca.
Jā.
Es ceru, ka viņa drīz nomirs.
Vai viņi nepazīst ļaunumu, kad to ierauga?
Mēs tagad esam pie tā pieraduši.
Pie nozieguma.
Bez nekāda kauna.
Esi uzmanīgs.
Tēvs, ja mani iesauks, es nevarēšu dienēt.
Mēs nogalinām nevainīgus cilvēkus.
Iebrūkam citās zemēs.
Vajājam nespēcīgos.
Priesteri viņus sauc par varoņiem, pat par svētajiem.
Kareivjus, kuri to dara.
Varētu būt, ka varoņi ir pretējā puse,
kas aizstāv savas mājas pret iebrucējiem.
Vai esi runājis ar vēl kādu?
Savu sievu? - Nē.
Ar ģimeni?
Vai tev nešķiet,
ka tev būtu jāapsver savas rīcības sekas?
Ko tas nozīmēs viņiem?
Tas ir gandrīz noteikti nošautu.
Jā.
Tavs upuris
nevienam nenestu labumu.
Es parunāšu ar bīskapu par tavu gadījumu.
Viņš ir gudrāks par mani.
Paldies.
Pēdējās nedēļas tu esi citāds.
Kas par vainu?
Labrīt.
Mēs vācam ziedojumus karadarbībai.
Skaidrs.
Es atvainojos...
Es jau teicu, ka man nav nekā, ko dot.
Es esmu...
Lūdzu...
Nē.
Lai jums visiem laba diena.
Tu esi atteicies sniegt artavu
mūsu ziedojumiem veterāniem?
Viņu ģimenēm?
Un vēl es dzirdēju, ka tu esi atteicies
pieņemt ģimenes pabalstu
un citas dotācijas, ko valsts tev piešķirtu.
Kāpēc?
Franci. Pasaki man.
Ņem to visu vieglāk.
Jā.
Neviens neatteicās, tikai tu.
Lūdzu.
Paldies.
Mums jābūt stipriem.
Jāstāv stingri.
Mācieties no kalēja.
Nav svarīgi, cik stipri veseris sit.
Lakta nevar
un nedrīkst sist pretī.
Laktas mūžs ir ilgāks nekā veserim.
Tas, kas tiek kalts uz laktas,
pieņem savu formu
ne tikai no vesera, bet arī no laktas.
Sēdieties.
Jūsu ekselence.
Liels paldies, ka piekritāt sarunai.
Ja Dievs mums dod brīvo gribu,
mēs esam atbildīgi par to, ko darām,
un to, ko neizdarām,
vai ne tā?
Ja mūsu vadoņi
nav labi,
ja viņi ir ļauni,
ko lai cilvēks dara?
Es gribu glābt savu dzīvību,
bet ne melojot.
Jums ir pienākums pret tēvzemi.
Tā saka baznīca.
Vai zināt apustuļa
vārdus?
"Ikviens lai ir paklausīgs
augstākām varām."
Vai dzirdat tos zvanus?
Viņi tos izkausēs.
Lai būtu patronas.
Domāju, viņš baidījās, ka es varētu būt spiegs.
Viņi neuzdrošinās atklāt savas domas.
Jo viņi varētu būt nākamie.
Mēs nevaram vainot bīskapu par to, ka viņš sadarbojas.
Tā darot, viņš cerēja,
ka režīms būs iecietīgāks pret baznīcu.
Bet tagad priesteri ir aizsūtīti
uz koncentrācijas nometnēm.
Aizliegtas baznīcas procesijas.
Mums nav teikšanas.
Ko mēs varam darīt?
Mēs,
šejienes maziņie ļaudis.
Iedod man ogles gabalu.
Ogles?
Tikai vienu.
Tikai vienu? - Jā.
Paldies.
Es gleznoju praviešu kapus.
Es palīdzu ļaudīm pacelt acis no soliem un sapņot.
Viņi paskatās uz augšu
un iedomājas: ja viņi būtu dzīvojuši Kristus laikā,
viņi nebūtu rīkojušies tā kā citi.
Viņi būtu nogalinājuši tos, kurus tagad viņi pielūdz.
Es gleznoju visas tās ciešanas, bet pats neciešu.
Es tā pelnu naudu.
Mūsu darbs ir
vienīgi radīt
līdzjūtību.
Mēs radām...
Mēs radām pielūdzējus.
Mēs neradām sekotājus.
Kristus dzīve kaut ko prasa no mums.
Mēs negribam, lai par to atgādina.
Lai mēs neredzētu, kas notiek ar patiesību.
Nāk tumšāki laiki,
kad cilvēki būs vēl gudrāki.
Viņi necīnīsies pret patiesību.
Viņi to vienkārši ignorēs.
Es gleznoju viņu ērto Kristu
ar nimbu virs galvas.
Kā lai es parādu to,
ko es neesmu piedzīvojis?
Varbūt kādudien man būs drosme uzdrīkstēties.
Vēl ne.
Kādudien es...
es uzgleznošu īsto Kristu.
Viņi tevi neiesauks.
Viņiem vajag lauksaimniekus.
Kā gan citādi pabaros cilvēkus?
Varbūt karš drīz beigsies.
Vai viņa guļ? - Jā.
Kāpēc jūs uz mani tā skatāties?
Tas ir neprāts.
Grēks... Grēks pret ģimeni, pret viņa ciematu.
Māt, mēs esam citādi.
Piedod.
Bet esmu pateicīgs, ka vēli man labāko.
Tava dzīve jau bija gana grūta.
Viņa māte raugās uz mani aukstu skatienu, it kā tā būtu mana vaina.
Es vēlos to, ko vēlies tu.
Bet es nespēju izturēt, ka viņš tev liek ciest.
Viņš pieņem lēmumu arī tavā vietā.
Vai viņš zina, ko viņš dara?
Pasaki viņam.
Lepnība...
Tā ir lepnība.
Lūk, kas tas ir.
Vai viņas tev kaut ko teica?
Es redzēju tevi pie ceļa ar viņām runājam.
Viņas teica...
ka viņu vīri ir devušies karā.
Kāpēc viņiem būtu jācīnās,
lai glābtu mūs?
Vai viņas tevi aizvainoja...
ar saviem vārdiem?
Man vienalga.
Viss kārtībā?
Jā.
Tu biji mežonīgs vīrs.
Tu cīnījies ar policiju.
Tu zini, tu atceries.
Kas tevi mainīja?
Tava sieva?
Es jūtu tev līdzi.
Es negribu, ka kaut kas slikts...
Es zinu.
Tāpēc...
Palīdzi man.
Rādegunde tevi mīl.
Tu...
Tu esi Rādegundes dēls.
Es neesmu tavs ienaidnieks.
Es esmu tavs draugs.
Ak tā? - Jā, esmu.
Tu aizvien esi viens no mūsējiem.
Tu nedrīksti atteikties
no savas izcelsmes.
Savām asinīm.
Sava ciemata.
Un savām mājām.
Mums jāaizstāv sava zeme!
Pirms viņa cilvēki bija izmisumā. Pazemoti. Savažoti.
Kā tu domā, kuram būs jāatbild?
Man.
Kā tu domā, kuru izjautās?
Tevi pakārs!
Vai tu saproti, ko tas nozīmē?
Viņi tevi pakārs!
Tavai ģimenei, sievai un meitām, nebūs neviena, kas viņas atbalsta.
Tava māte mirs, neradusi mierinājumu!
Nomierinies.
Nepieskaries man.
Tu esi ļaunāks.
Tu esi ļaunāks nekā viņi!
Tāpēc, ka viņi ir ienaidnieki,
bet tu esi nodevējs!
Es biju tur, Vīnē.
Redzēju, kas tur noticis.
Zuduši. - Viņi sadeva tai pa ģīmi.
Tā asiņo. - Izdzīti no telts, kurai uzticējāmies.
Nogalina trakos. Bērnus.
Aizvesti pie briesmu ķēniņa. - Mēs redzējām naidu viņu acīs.
Mēs esam aizmirsuši savu īsto Tēvzemi.
Ko teiktu tavs tēvs?
Kā tu domā?
Viņš karoja.
Viņš nomira. - Jā.
Un kā tu domā, kā vārdā viņš mira?
Tranšejā, dubļos.
Padomā par to.
Jā.
Man bija sapnis.
Es redzēju vilcienu.
Lokomotīve bija jaudīga un tumša,
un bērni nāca uz to skatīties.
Un nevarēja redzēt, kurp tā brauca.
Tik garām zibēja lauki un koki.
Es turos pie atmiņām.
Par to, ko reiz pazinu.
Man nav neviena, pie kā vērsties.
Nekas nesasniedz manu dvēseli.
Kad mūsu lūgšanas nav tikušas uzklausītas?
Ja būsim uzticīgi viņam, viņš būs uzticīgs mums!
Es tam ticu.
Mums ir viņš.
Ar to ir gana.
Visa pasaule iet pa burbuli.
Atbildes nav.
Sekot viņam
ir neprāts.
Ko tu darīsi, Franci?
Viņi tevi lūdz zvērēt Antikristam.
Es zinu, es zinu.
Tā ir cieņu zaudējusi dzīve.
Vai tas ir klāt,
pasaules gals?
Vai ir pienākušas beigas
visam gaišajam?
Mēs esam kā dvaša.
Nē, nē! Viņi spēlē šķībi!
Nogalina! Nogalina cits citu!
Kā ēna, kas pagaist.
Izvarošana! Karš! Asinis!
Trakums!
Mani iesauc armijā.
Tu varētu slēpties mežā.
Mēs aizbēgsim!
Kalnos!
Vai cilvēkam ir tiesības ļaut sevi nogalināt?
Patiesības vārdā?
Vai gan tas varētu būt Dievam tīkami?
Viņš grib, lai dzīvojam mierā.
Laimē.
Nevis sagādājam sev ciešanas.
Mums ir jānostājas pret ļauno.
Tu to darīsi, vai ne?
Viņas laime ir tavās rokās.
Viņai varēja būt citi vīrieši.
Mūsu dzīvē ir gana nepatikšanu.
Tu pārāk maz prasi, Fanij.
Nāc šurp.
Kāpēc tu viņam neiebilsti?
Iebilsti taču.
Tu nezini, kas ir nelaime!
Tavs vīrs tevi nav pametis.
Labi.
Tu nevari mainīt pasauli.
Pasaule ir stiprāka.
Man vajag tevi.
Tu varētu strādāt hospitālī.
Tajā nav nekā slikta.
Vai tad ir?
Vai gribi vēl kādu?
Mans mīļais dēls.
Man esi tikai tu.
Tu zini, kā ir uzaugt bez tēva.
Es zinu, kā ir būt vienai.
Meitenes, jūsu tēvs dodas prom.
Ceļojumā.
Tālā ceļojumā.
Viņš būs prom kādu laiku.
Ennsa, 1943. gada 2. marts
Francis Jēgeršteters.
Sv. Rādegunde, Augšdonava.
Manu mīļo sieviņ...
es zinu, ka tu baiļojies par mani,
bet mana nasta ir viegla.
Kad salīdzinu savas ciešanas ar citu,
es redzu, ka mans krusts ir vismazākais.
Tas ir šausmīgi, ko viņi ir pārcietuši.
Jāatceras tas,
pie kā pieturējies labajos laikos.
Pienācis pavasaris.
Manas trīs meitiņas jau basām kājām skraida un plūc puķes.
Būtu labāk viņām pateikt, kur ir viņu tēvs,
nekā stāstīt pasakas.
Zāles svaigais zaļums dara cilvēkam daudz laba.
Brīvībā esošais varētu to nepamanīt.
Vakarnakt...
Sveicieni mātei, tev,
meitenēm un visiem.
Tiksimies.
Mīļo vīriņ.
Sveicinu tevi paļāvībā uz Dievu, kas visu vērsīs par labu.
Sveiciens no tavām trīs mazajām jaunkundzēm.
Viņas saka, lai stāstu tev tikai par viņu labajiem darbiem.
Protams.
Bet es tevi nepārsteigtu ar stāstiem par viņu nepaklausību.
Man nākas uz viņām bārties.
Viņas mūžam pieprasa manu uzmanību.
Rozija allaž jautā par tevi.
Kad mēs ejam gulēt,
viņa saka:
"Atstāj durvis vaļā,
lai tētis tiek iekšā."
Ēdot:
"Atstāj kaut ko tētim."
Viņa tev nodziedāja dziesmu.
Prātoja, vai tu būsi sadzirdējis.
Rozija gribēja šonakt ņemt tavu fotogrāfiju līdzi gultā.
Tev bija jāguļ viņai blakus.
Es viņai pateicu: kad tētis pārnāks mājās, gulēs.
Arlabunakti.
Silti sveicieni no tavas mīlošās sievas...
Fanijas.
Varat mūs atstāt.
Apsēdies.
Kāds labums kādam no tavas nepakļaušanās?
Domā, tā mainīs lietu gaitu?
Domā, ka varasiestādes zina par tevi?
Ka tavs protests taps viņiem zināms?
Domā, kāds par to uzzinās? Dzirdēs?
Neviens nezina, kas notiek aiz šīm sienām. Neviens.
Tad kāds ir mērķis?
Vai tad tas nav būtiski, vai šis karš ir taisnīgs vai netaisnīgs?
Tu spodrini viņu apavus.
Tu pildi viņu smilšu maisus.
Vai tu esi nevainīgs?
Kas tas ir?
Lepnība?
Esi labāks nekā pārējie?
Vienīgais esi gudrs?
Kā vari zināt, kas ir labs, kas slikts?
Tu zini labāk nekā es?
Vai tev to atklāja debesis?
Dzirdēji balsi?
Ciešanas, no kurām nevaram izvairīties, atšķiras no tām,
kuras mēs izvēlamies.
Esi aizmirsis, kā pasaule izskatās.
Gaisma.
Debesis.
Es nepadarīju šo pasauli tādu.
Un tu arī ne.
Mums visiem rokas ir asinīs.
Neviens nav nevainīgs.
Noziegumi, asinsizliešana visās malās.
Viņš, kurš radīja šo pasauli...
Viņš radīja ļaunumu.
Sirdsapziņa mūs visus padara par gļēvuļiem.
Sargi sevi, mans draugs.
Antikrists ir gudrs.
Viņš izmanto cilvēka tikumus,
lai vestu viņu neceļos.
Mīļo sieviņ...
pulksten 10.13 es dodos uz Berlīni.
Nesatraucies par mani.
Lūdz par mani.
Berlīne 15 kilometri
Tēgelas cietums, 1943. gada 4. maijs
Nolaid skatienu
Sēdies.
Augšā.
Mīļo vīriņ...
ir pienākusi tava 7. maija vēstule.
Liels paldies.
Ceturtdien akā beidzās ūdens.
Mums vajag kārtīgu lietu.
Pienācis brīdis, no kura baidījos.
Man neviens nepalīdz darbos,
tikai Rēzija.
Štrohofers no mūsu lauka nozaga bietes.
Es dzirdu tikai tavu balsi.
Rozij!
Es apciemoju atraitni.
Mariju.
Viņa divas nedēļas nebija ne ar vienu runājusi.
Jaunais siens dod man cerību.
Šķūņa smarža.
Vējš.
Kvieši.
Debesis.
Viņš mums nesūtītu vairāk, nekā spējam nest.
Atvainojiet, vai pateiksiet...
Jēgeršteters.
Jāapspriežas ar pulkvedi.
Drīkstu ar viņu satikties?
Aizņemts vīrs.
Piezvaniet, sarunājiet tikšanos.
Es mēģināju, bet man neatbild.
Tas mani pārsteidz.
Problēmai jābūt jūsu pusē.
Šeit telefons darbojas diezgan labi.
Tad kā lai sarunāju tikšanos?
Jūs neatbildat uz manām vēstulēm.
Man ceļā pagāja divas dienas. Tas ir grūts ceļojums.
Manu tik mīļo sieviņ,
tev atkal silti sveicieni no tava mīlošā vīra.
Es uzrakstīšu pāris vārdu no sirds.
Lai gan es tos rakstu ar savažotām rokām,
tas ir labāk, nekā ja būtu savažota mana griba.
Tiem vīriem
nav draugu.
Neviena mīloša roka netur viņējās.
Par ko esi te?
Par nodevību.
Viņi piedzīvojuši bēdas.
Kaunu.
Postu.
Cik stipras sirdis!
Kad atmet domu izdzīvot par katru cenu...
ieplūst jauna gaisma.
Reiz tu tikai steidzies,
mūžam trūka laika.
Nu tev ir cik uziet.
Reiz tu nevienam nepiedevi,
tiesāji cilvēkus bez žēlastības.
Tagad tu ieraugi savas vājības,
tāpēc vari saprast citu vājības.
Vai tu domā...
ka to izraisīju es?
Agrāk viņš bija citāds.
Viņš mainījās, kad satika tevi.
Mani mīļie bērni...
es īpaši domāju par jums, jo ir Corpus Christi svētdiena.
Zvanu skaņas dzirdamas pāri laukiem.
Man būtu paticis jūs redzēt ar jūsu ziedu vainagiem.
Jūsu mīlošais tēvs jūs sveicina
no tālienes.
Mīļo vīriņ...
mīloši sveicieni tev šajā svētdienā.
Mēs visi satraucamies par tevi.
Cerams, tev neiet pārāk bēdīgi.
Meitenes sūta sveicienus.
Loizija saka, ka viņas kopā tevi noskūpstīs.
Es vienmēr domās esmu ar tevi.
Es varu aizbraukt uz Zalcburgu.
Tētis piedāvājās braukt man līdzi.
Mani uzveic bailes.
Zinu, ka tā nevajadzētu būt.
Ir jātic labā uzvarai.
Ar labu cilvēku nevar atgadīties nekas slikts.
Neviens zvirbulis nenokrīt zemē.
Bez viņa ziņas.
Man žēl.
Tēvs
mīl savu bērnu.
Tēvs
grib redzēt savu bērnu laimīgu.
Lai dzīve viņu neaizskar.
Un tu esi...
tik labs bērns.
Francis arī.
Labāk ciest netaisnību nekā darīt.
Tiesa mani nozīmējusi par tavu aizstāvības advokātu.
Cik es saprotu, tu pretojies tieši pret dalību kaujās.
Bet domāju, ja tev piedāvātu medicīnisko dienestu,
tu strādātu
par sanitāru hospitālī, kaut ko tādu.
Viņi, iespējams, atsauktu apsūdzību.
Vai man būs jāzvēr uzticība Hitleram?
Vārdi! Neviens neko tādu neuztver nopietni.
Es nespēju.
Tu esi stūrgalvīgs vīrs.
Re, es atstāšu šo dokumentu tev. Lai paliek pie tevis.
Paraksti,
un tu būsi brīvs.
Bet es esmu brīvs.
Tad kāpēc es esmu te?
Es nezinu.
Tu esi
mans gans.
Tu mani guldi zaļās ganībās.
Pie dzīvības upes.
Tu esi...
mans spēks.
Tu rādi man ceļu.
Tu esi...
mūsu gaisma.
Vislielākā tumsa tev nav tumša.
Ved mūs savā mūžīgajā gaismā.
Pie sevis.
Pie patiesās...
un pastāvīgās gaismas.
Tu sauksi mani par brāli.
Tēvs.
Uz tevi es saucu.
Mana klints.
Mans cietoksnis.
Varu darīt ar tevi, ko gribu.
Neviens nezinās. Nevienam tas nerūpēs.
Neviens necentīsies mani apturēt.
Kas mūs redz?
Dod man spēku.
Sekot tev.
Svētais Gars...
vadi mani.
Parādi man.
Kungs...
tu neko nedari.
Kur tu esi?
Kāpēc tu mūs radīji?
Vai vajātajiem dāvāta debesu valstība?
Vai lēnprātīgie iemantojuši zemi?
Gudrie mūs māna.
Nobijies.
Reiz es biju tāds kā tu.
Atzīsti.
Tavs Dievs nepazīst žēlastību.
Viņš mūs atstāja. Pameta.
Tāpat kā tavu Kristu.
Savu dēlu!
Ne miņas mums no dienišķās maizes.
Ne miņas no atpestīšanas no ļauna!
Ja mēs varētu ieraudzīt kaut vai viņa valstības sākumu.
Atblāzmu!
Bet...
Nekā.
It nekā!
Kāpēc atdot par viņiem savu dzīvību?
Mēģini aizbēgt no šejienes. Mēģini...
Tas tavs vīrs velti nomira.
Viņš atnāca.
Un tas viss bija bezjēdzīgi.
Mums bijuši 20 neveiksmes gadsimti.
Mums vajag veiksmīgu svēto.
Jā.
Neviens mums nepalīdzēs,
tāpēc darīsim to pašas.
Māsiņ?
Jā.
Aiziet.
Labi.
Jā.
Mīļo sieviņ,
es aizvien nevaru pateikt, kā izvērtīsies mana nākotne.
Reti nākamais pavērsiens ir labāks.
Un tomēr tagad sākas jūnija mēnesis.
Visskaistākais mēnesis.
Daba nemana bēdas, kas pārņēmušas ļaudis.
Lai gan es te daudz neredzu,
es iedomājos, ka viss ir daudz zaļāks nekā pēdējos gados.
Rītausmā
varam aiz logiem dzirdēt skaļi dziedam melnos strazdus.
Šķiet, viņiem ir vairāk brīvības
un viņi zina vairāk par mieru un laimi,
lai gan ir tikai nesaprātīgi dzīvnieki.
Vairāk, nekā zinām mēs, cilvēki.
Mēs, kuriem ir dāvāta saprašana.
Tu man atdevi vairāk, nekā es tev iedevu.
Es te sastapu kādu vīru
no armijas apmācību laikiem.
Franci?
Franci!
Paskat tik.
Ko tu dari? - Ko esi izdarījis? Esi noziedznieks!
Viņš pacilā garu pārējiem vīriem.
Mums iet tīri ciešami.
Labais un sliktais kopā.
Viņš jautā par mūsu ģimeni.
Neuztraucies.
Raizes ilgst tik dienu.
Jā, ēd. Ēd. Ēd.
Tas ir viss, kas tev ir? - Jā.
Vai esi dzirdējis par Scharfrichter?
Par to, kurš cērt nost galvu?
Viņš ir ļoti labi ģērbies.
Viņš atnāk, un viņam ir
liela cepure.
Viņam ir laba gaume.
Viņš nocērt tev galvu - bet skaisti un taisni -,
un, pirms tu spēj ko apjēgt,
tikai...
Prātoju, kāda ir sajūta.
Varbūt tavs ķermenis ir vecs, galva jauna, un tu redzi, kā galva aizlido.
Tavas vecās rokas...
tās sniedzas
pēc galvas.
Un tās vēl joprojām ir važās.
Un tu paņem savu jauno galvu...
un noliec atpakaļ uz sava ķermeņa.
Un tu atver acis,
un važas ir zudušas!
Bet kas notiek pēc tam?
Varbūt tu redzēsi mēnesi.
Vai zvaigznes.
Pat tad, kad līst lietus,
saule nebeidz spīdēt.
Saule spīd gan pār labiem, gan ļauniem vienādi.
Savažoto ir vairāk nekā traku suņu.
Kaut man būtu bijusi sieva.
Un saimniecība.
Un ābeles.
Un ķirsis.
Un...
varbūt kādas vīnogas?
Mēs varētu darīt savu vīnu.
Baltvīnu.
Un sarkanvīnu. Vienu sarkanvīnu ziemai.
Un baltvīnu vasarai.
Mēs nedzertu daudz.
Mēs lūgtos. Un strādātu.
Bet dažreiz ir labi nedaudz iedzert.
Dažreiz...
mēs ietu uz baznīcu.
Un dažreiz ne. Dažreiz...
mēs paliktu mājās.
Un mēs spēlētu mūziku.
Reiha militārais tribunāls, 1943. gada jūlijs
Vai jums ir ko teikt savai aizstāvībai?
Pasludinu īsu pārtraukumu.
Ienāciet.
Lūdzu...
Apsēdieties. - Paldies.
Vai jūs domājat, ka jebkas no jūsu darītā
mainīs šī kara gaitu?
Ka kāds ārpus šīs tiesas jebkad dzirdēs par jums?
Neviens nemainīsies.
Pasaule ies savu gaitu.
Jūsu rīcībai varētu pat būt pretējas sekas, nekā domājat.
Jūsu vietu ieņems kāds cits.
Vai jūs mani nosodāt?
Es jūs nenosodu.
Es nesaku: "Viņš ir ļauns." "Man ir taisnība."
Es nezinu visu.
Cilvēks
var izdarīt ko sliktu.
Un...
viņš nevar to padarīt nebijušu.
Lai dzīve kļūtu šķīsta.
Varbūt viņš gribētu atgriezties laikā, bet nevar.
Taču...
man ir iekšēja sajūta,
ka es nevaru darīt to,
ko uzskatu par nepareizu.
Vai jums ir tiesības tā rīkoties?
Vai man ir tiesības tā nerīkoties?
Šīs tiesas spriedums ir...
nāve.
Tātad šodien viņi pasludināja spriedumu.
Bet viņiem vēl...
tas ir jāapstiprina.
Paraksti to dokumentu un būsi brīvs. Varu to nokārtot.
Tā ir no viņa advokāta!
Viņu notiesājuši uz nāvi.
Man jābrauc uz Berlīni.
Es braukšu tev līdzi.
Franci!
Tu nevienam ar to neizdari pakalpojumu.
Nevienam.
Šī varētu būt pēdējā iespēja atmest šo...
bezjēdzīgo nostāju.
Ja tu to izdarīsi...
Franci.
Es uzreiz lūgšu tiesu apturēt sprieduma izpildi,
bet tas jādara nekavējoties.
Vai saproti?
Tagad.
Es te lieku galvu cilpā. Tas var apdraudēt manu karjeru,
manu personīgo drošību.
Apsūdzība noteikti tiktu atcelta, ja tu
mainītu savu nostādni.
Es tevi lūdzu.
Karš drīz varētu būt galā.
Tu varētu...
Tu varētu nepieredzēt situāciju, kad tev būtu jādara kas nepieņemams.
Mīļais.
Franci.
Vai nesaproti, kas notiks?
Laika nav daudz!
Dievam nerūp tas, ko tu saki, tikai tas, kas ir tavā sirdī.
Norunā zvērestu un domā, ko gribi.
Vai tu saproti?
Es tevi mīlu.
Lai ko tu darītu.
Lai kas...
notiktu.
Es esmu ar tevi.
Vienmēr.
Dari tā, kā ir pareizi.
Nē! Laidiet mani!
Tu teici:
"Klaudziniet.
Un jums atvērs.
Lūdziet.
Un jums tiks dots."
Tu vienmēr esi bijusi laba pret mani.
Un manu dēlu.
Un es esmu...
Piedod man!
Tu.
Tu viņu mīli vairāk nekā es.
Dod viņam drosmi.
Gudrību.
Spēku.
Tēvs...
Rīt tas notiks.
Paldies, tēvs.
Mani mīļie bērni,
kad māte lasīs jums šo vēstuli,
jūsu tēvs būs miris.
Ar Dieva žēlastību mēs drīz tiksimies.
Mīļo sieviņ un māmiņ,
nebija manos spēkos jūs atbrīvot no bēdām,
ko jūs manis dēļ pārcietāt.
Un nu,
manas mīļās,
neaizmirstiet mani savās lūgšanās.
Es lūdzu par jums.
No otras puses.
1943. gada 9. augusts
Kas man jāraksta?
Franci.
Pienāks laiks, kad mēs uzzināsim tā visa jēgu.
Un nebūs vairs noslēpumu. Mēs zināsim...
kāpēc...
mēs dzīvojam.
Mēs būsim kopā.
Mēs stādīsim augļudārzus.
Apsēsim laukus.
Mēs atjaunosim zemi.
Franci.
Tur es tevi satikšu.
Kalnos.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
"...jo labā pieaugums pasaulē ir daļēji atkarīgs no vēsturei nezināmām darbībām;
un tas, ka tev un man neklājas tik slikti, kā varētu būt,
daļēji ir, pateicoties tiem, kuri uzticīgi dzīvoja savu kluso dzīvi
un atdusas neviena neapraudzītos kapos." Džordžs Eliots
Fragmenti no Franča un Fanijas Jēgeršteteru vēstulēm ir ņemti no grāmatas
Francis Jēgeršteters: Vēstules no cietuma, rediģējusi Erna Puca ("Orbis Books")
"Alto Adige Productions" un "Studio Babelsberg" kopdarbs
Filma veltīta Aleksandrai Malikai
Tulkojusi Laura Hansone